I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Kong Rodor!
Prinsesse Mithian.
De er lige så smuk, som rygtet siger.
Oden, du er en koldblodig morder.
- Hvorfor gør De det her? - Vælg Deres venner med større omhu.
Enhver af Camelots venner er mine fjender.
Vi deler byttet imellem os.
- Tag, hvad du vil have. - Hvad er du ude efter, Morgana?
Det, der tilhører mig: Camelots trone. Men jeg har brug for en hær.
- Min hær? - De viste deres værd i dag.
Hvad får jeg til gengæld?
Du får Arthur. Og du kan gøre med ham, hvad du vil.
Hvem der?
Sir Leon, jeg er så glad for at se Dem.
- Prinsessen Mithian! - Deres Nåde...
Vi bringer hende til Gaius.
Hent tæpper og tænd op. Vi må holde hende varm.
- Klarer hun den? - Det ved jeg ikke endnu.
Tak for alt, Leon.
- Jeg sørger for, at De får et værelse. - Jeg forlader ikke min frue.
- Vi tager os af hende. - Hun er mit et og alt.
Det er ikke mig, der bestemmer. Gaius?
Lad gå. Sæt Dem ned. Et tæppe, Merlin.
Ja!
- Hvordan har hun det? - Hun overlever.
- Godt. Jeg skal tale med hende nu. - Nej, hun må hvile natten over.
- Det er vigtigt. - Prinsessens helbred er vigtigt.
- Er det en ordre? - Ja, Deres Majestæt.
- Føles det godt? - Ikke så dårligt.
Arthur?
De red hele natten. Det må være sket noget.
I morgen får vi mere at vide om det.
Din trolddom er kraftig, Morgana. Men snart må du give dig.
- Det udmatter dig. - Ti stille!
Koncentrer dig om at virke troværdig.
De kom midt om natten, uden varsel.
Vi var... uforberedte. Vi kunne ikke stå imod.
For tre dage siden?
Hans mænd...
...var nådesløse.
De mejede os ned som korn.
Oden er ligeglad med folk.
- Og din far? - Han blev alvorligt såret.
Men det lykkedes os at flygte.
- Hvor er han nu? - Vi nåede næsten til grænsen.
Så orkede han ikke længere.
Odens mænd leder efter os.
Det er kun et spørgsmål om tid, før de finder ham.
Jeg forstår.
Min far er en gammel mand. Han kan ikke klare sig selv.
Jeg kan ikke bede nogen anden om hjælp end dig, Arthur.
Du er mit eneste håb.
Mithian, jeg forstår dig. Jeg skal gøre alt for at hjælpe dig.
Tak, Deres Majestæt.
Rodors lejr ligger ved kong Lothars gravkammer, nær grænsen.
- Kan Mithian vise vej? - Hun er snart rask.
Vi må rykke hurtigt ind med en lille gruppe riddere.
- Hurtigt ind og tilbage over grænsen. - Må jeg sige en ting?
Hvis Oden opdager det, sender han hele sin hær efter Dem.
Sant. Men vi er de eneste, der ved, hvor Rodor er.
Når han opdager noget, er vi allerede væk.
Vi rider ved daggry.
- Undskyld, men jeg bankede. - De behøver ikke undskylde.
En mikstur fra Gaius til prinsessen.
Hvor betænksomt. Tak, Merlin.
Godnat.
Udfordr mig ikke. Konsekvenserne bliver ikke rare.
- Er du bekymret? - Måske.
Det er noget med Mithian.
- Behøver hun min pleje? - Nej, det er ikke det.
- Hun virker bange. - Hun er urolig.
- Hun bekymrer sig for sin far. - Det er mere end det.
- Jeg kan ikke genkende hende. - Hun var en anden før.
Der er noget forkert mellem Mithian og Hilda.
De er jo flygtet fra deres hjem.
De kunne akkurat undslippe. Det sætter gerne sine spor.
- Måske har du ret. - Nu må vi pakke vores udrustning.
Hvorfor vil du hjælpe Mithian?
Nemeth er jo vores forbundsfælle.
Et lille fejltrin, og Camelot mister måske sin konge.
- Den risiko er jeg parat til at løbe. - For Nemeths skyld? Eller din egen?
- For min egen skyld? - Oden dræbte din far.
Du har længtes efter at slå tilbage.
Det har intet med det her at gøre.
Det handler om at hjælpe vores venner.
Godt. Jeg ville bare være sikker.
Du gjorde ret i at spørge. Jeg elsker dig for din oprigtighed.
Din datter har vist ben i næsen. Arthur er på vej fra Camelot.
Bed mændene gøre sig klar!
En konges gravkammer...
En passende slutning på Arthurs rejse, ikke sandt?
Du lokker en ædel mand ind i døden. Sådan gør en konge ikke.
Du opfører dig som en simpel forbryder.
Det er Arthur, som er en forbryder. Det viste han, da han dræbte min søn.
- Leder du efter nogen? - Nej, jeg...
Troede du, at du kunne gå til Arthur bag min ryg?
- Jeg ville bare... - En gang til, og din far er død.
- Forstået? - Ja. For det til at holde op.
Er alt i orden?
Rejs dig. Langsomt.
Prinsessen blev bare lidt svimmel.
- Vi tog lige en smule frisk luft. - Jeg håber, det går bedre nu.
- Meget bedre, tak. - Vi skal ikke opholde Dem.
- Godnat. - Godnat. Sov godt.
- Deres Majestæt? Vent! - Hvad er der?
- Den her ekspedition... ...er for farlig?
Jeg vidste, at du ville sige det. Men her er jeg, helt klar.
Der er noget, vi har overset. Noget, vi ikke kender til.
- Men du ved ikke hvad? - Nej.
Vi burde måske udskyde det hele, indtil vi har alle kendsgerningerne.
Så kan du fortælle prinsessen, hvorfor vi vil lade hendes far dø.
Nå, det havde du ikke lyst til.
- Hvordan har De fået det? - Jeg...
Odens mænd bandt mig. Inden jeg flygtede.
Undskyld. Det vidste jeg ikke.
Det er pinefuldt for hende at tænke på det, der skete.
Naturligvis.
Mithian sagde intet til Arthur om, at hun var blevet taget til fange.
- Hun var i chok. - Det er underligt at udelade det.
- Hvorfor skulle hun lyve? - Hun vil ikke fortælle om brandsåret.
Der er noget, der ikke stemmer.
Vi må videre mod grænsen nu!
Arthur, er du sikker på, at du gør det rette?
Er det din "fornemmelse" igen?
- Noget i den stil. - Har du talt med Guinevere?
Nej. Hvorfor spørger du? Tvivler hun på den her redningsaktion?
Oden skal ikke myrde Mithians far, sådan som han myrdede min.
Jeg ved, hvad han gjorde. Jeg forstår, hvorfor du hader ham.
Men at risikere så meget for at få hævn...
Merlin, hvis du var i mit sted...
...ville du så gøre det anderledes?
Sikkert... ikke.
Gaius!
Sådan...
- Træk vejret dybt. - Jeg har det fint.
Selvfølgelig, men jeg vil gerne sikre mig det.
- Det er ikke nødvendigt. - Jo, Hilde.
Hvis De insisterer.
Jeg kan ikke finde noget. Dit helbred er udmærket, Hilde.
- Tak, Gaius. - Bare jeg var i lige så god form.
Blodet i hendes årer flyder med kraften hos en betydeligt yngre person.
- Hvordan er det muligt? - Det ved jeg ikke rigtigt.
Men hun er i uforskammet god form af hendes alder at være.
- Hvor skal du hen? - Jeg skal vaske mig.
Hvis du prøver på noget, ved du, hvad der venter din far.
Jeg skal vaske mig. Ikke andet.
Vær ikke for længe om det.
Deres Majestæt?
- Er spejderne tilbage? - Ja.
- Odens mænd er ved grænsen. - De leder efter Rodor.
Vi er for få til at klare et angreb. Skal vi ikke blive her?
- Det er udelukket. - Her kan vi holde stand.
- Måske rider de forbi os... - Vi rider videre mod Nemeth.
Deres Nåde, kan jeg hjælpe til med noget?
Det håber jeg.
Den her skal fyldes op.
Det behøves ikke. De kan tage min.
Jeg vil helst have min egen.
- Selvfølgelig. - Tak.
- Merlin? - Her! Han er her.
- Hvad er der sket? - Han lå ved floden.
Han må være faldet.
Han har slået hovedet hårdt.
Vi må håbe, at han snart vågner.
Vi kan ikke vente. Vi skal nå Rodor før Odens mænd.
Gwaine, du bliver her hos Merlin og Gaius. Vi andre tager af sted.
Jeg advarede dig jo for konsekvenserne.
- Burde han ikke være vågnet nu? - Jo, det her er usædvanligt.
- Slog han bare hovedet? - Det er ingen tegn på noget andet.
I hvert fald ikke udadtil.
Han begynder at blive kold. Hent mere brænde.
- Gravkammeret ligger øst for floden. - Vi krydser snart grænsen til Nemeth.
Det er Odens land. Vær på vagt.
Kom nu, Merlin.
Kom nu, Merlin. Det er det eneste, jeg kan. Det må være nok.
- Merlin! - Gaius...
- Hilde... er i virkeligheden Morgana. - Morgana?
Hun har brugt en ældningsbesværgelse.
- Det er derfor, hun er så træt. - Mithian prøvede at advare mig.
- Men Morgana var for hurtig. - Og havde nær dræbt dig.
Hun havde ikke regnet med en dygtig troldmand som dig.
Nej, men Merlin... Udsæt mig aldrig for det der igen.
Mit hjerte kan ikke klare det.
- Merlin! - Arthur går lige i en fælde!
- Er det virkelig den rigtige vej? - Ja. Nu er vi ikke så langt fra.
Gravkammeret ligger en smule østpå.
De bevæger sig østpå. Der har måske en times forspring.
- Er det der? - Ja.
- Min far burde være derinde. - Så lad os gå ind.
Vent! Den her vej.
Leon og Elyan bliver her. Percival følger med mig.
Gravkammeret ligger for enden af den der tunnel.
Odens mænd.
Jeg forstår ikke. Hvor er din far?
Ikke her.
- Hvor er han? - Arthur, jeg...
Hvad ondt har jeg gjort dig?
Arthur Pendragon... endelig!
Jeg har ventet i mange år på det her.
Du dræbte min søn. Du tog det, der var mig mest dyrebart.
Nu er det regnskabets time.
Endelig! Du er ikke den eneste, der har ventet på det her øjeblik.
Skinnet bedrager, ikke sandt, kære bror?
Morgana...
Nu må du bøde med dit liv.
- Var det ikke nok med min fars liv? - Nej.
Så lad det ske. Men en ting skal du vide, Oden...
- Dræber du mig, rejser Camelot sig. - Camelot er intet uden dets konge.
Du kender ikke mine riddere. De vil aldrig holde op med at jagte dig.
De vil ikke helme, før de har fanget dig.
Ridderne tager jeg mig af til den tid. Men først gælder det dig.
- Vi kom for sent. - Ikke, hvis vi bliver jævnbyrdige.
- God idé. - Jeg finder Arthur.
- Merlin? - Hurtigt! Den her vej!
Nu!
Den her vej!
- Overrasket? Jeg har været hærfører. - Det skal du blive igen.
- Efterlad mig her. - Nej, det er jo dig, vi er her for.
Jo, red Mithian.
Følg bakkekammen. Vi fører dem i den anden retning.
- Nej! - Det her er mellem mig og Oden.
Nej! Det her vil jeg gøre selv.
Arthur! Stands.
Tænk dig om. Hvad vil du opnå med det her?
Hvor mange gange har du ikke sagt, at du vil forene landet?
Dræber du den her mand, går den drøm op i røg.
Han har ret. Det her er ikke nogen løsning.
Gør det færdigt. Bare få det overstået.
Og hvad sker der så? Dit folk vil have hævn.
- En krig uden ende. - Der er ingen anden løsning.
Der er en anden løsning.
Hvis jeg lader dig leve, overlader du Nemeths trone til Rodor.
Det løser ingenting. Hvad med os to, Pendragon?
En våbenhvile og fredsaftale mellem vores lande.
Er det det her, du ønsker?
At dø her i forvisning om, at du har dømt dit land til krig.
Oden, lad det ikke ende sådan her.
- Blodet vil aldrig kunne vaskes af. - Du dræbte min søn.
Og du dræbte min far!
Lad ingen af os tage noget mere fra den anden. Jeg tilbyder dig en chance.
Tag den!
Tag den.
Så lad det blive sådan.
Våbenhvile. Det er en aftale.
Sårene er overfladiske. De vil læges med tiden.
- Odens hær er ude af Nemeth nu. - Takket være dig.
- Alle spillede en rolle. - Også jeg.
- Arthur... - Mithian, du skal ikke undskylde.
Du havde intet valg. Jeg havde gjort det samme.
Camelot er heldig med sådan en konge.
Det er mig, der er heldig.
Camelot ville ikke være noget uden vores mange loyale venner.
Du kunne have dræbt Oden.
I stedet gav du alle håb for fremtiden.
- Jeg er stolt af dig. - Merlin var til stor hjælp.
Han er ikke helt håbløs. Men sig det ikke til ham.
Alting endte jo godt. En fredsaftale med Oden.
- Måske kan rigerne forenes. - Ikke så længe Morgana lever.
Hun bliver stærkere. Hun klarede en lang ældningsbesværgelse.
Det er muligt, men hun kan ikke måle sig med dig endnu.
- Men hvis den dag skulle komme? - Lad os håbe, at den ikke gør det.
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Det er gudernes dom imod dig.
Merlin!